Позиція Української природоохоронної групи
Над текстом працювали: Олексій Василюк, Віктор Пархоменко, Іван Мойсієнко, Віктор Шаповал, Сергій Панченко та Олександр Спрягайло. Висловлюємо подяку за важливі консультації Євгену Симонову.
Текст опубліковано вперше на сайті UNCG 14 серпня 2023 року
Великий Луг – один із найважливіших природно-історичних ландшафтів України. Незважаючи на наявність багатьох пам’яток часів Запорізької Січі та велику кількість рідкісних видів тварин і рослин, територія була затоплена у 1955-1958 роках під час будівництва Каховського водосховища. На 70 років Великий Луг був втрачений для природи, науки та української культури. Але 6 червня 2023 року внаслідок руйнування російськими військовими греблі Каховської ГЕС водосховище за кілька тижнів припинило своє існування, поставивши Україну на роздоріжжя. Тепер необхідно прийняти історичне рішення: відновити зруйновані в минулому природні екосистеми на місці колишнього водосховища чи побудувати нову ГЕС і наповнити водосховище. На нашу думку, сама ідея відродження Великого Лугу як природного ареалу є не лише своєчасною та екологічно виправданою, а й значною мірою компенсувала б втрати дикої природи, спричинені війною.
Відновлення природних екосистем там, де вони деградували (а не лише збереження тих, що залишилися), є сучасною основою сталого розвитку в Європі. В останні роки європейські держави дедалі частіше приймають сміливі та далекоглядні рішення, спрямовані на зупинення глобальних змін клімату та гарантування надійного майбутнього для всього континенту. У травні 2020 року Європейська комісія представила Стратегію біорізноманіття ЄС до 2030 року, мабуть, найамбітніший документ із захисту довкілля в історії Європи. Стратегія містить конкретні зобов’язання та дії, які мають бути реалізовані в ЄС до 2030 року. Документ має низку надзвичайно амбітних цілей: щонайменше 30% суші та 30% морських акваторій мають стати охоронюваними територіями; принаймні 10% сільськогосподарських угідь мають бути виведені з обробітку та відновлені до природних екосистем, використання пестицидів має бути зменшено на 50%; і принаймні 25 000 км річок мають бути відновлені до вільного стану.
У липні 2023 року Європейський парламент прийняв Закон про відновлення природи, який має на меті «запровадити заходи з відновлення до 2030 року, які охоплять щонайменше 20% усіх сухопутних і морських територій в ЄС».
Відповідно, половина земель в європейських країнах повинна стати або охоронюваною (30%), або відновленою до природного стану (20%) протягом наступних семи років. Ніколи ще людство не ставило перед собою більш амбітних цілей щодо охорони природи. Однак статистика, яка передбачає катастрофічні сценарії для людства в найближчі десятиліття, є більш ніж переконливою, а це означає, що нам потрібно буде приділяти набагато більше уваги відновленню екосистем і відносинам між людьми і природою. Безперечно, вступ України до ЄС вимагатиме виконання й цих цілей. І в цьому відношенні відновлення Великого Лугу має очевидний потенціал бути дійсно безпрецедентним взірцевим проектом, масштабнішим за будь-яку західноєвропейську місцеву ініціативу.
Річка Дніпро є однією з найважливіших водних артерій Європи як для людей, так і для біорізноманіття. Нею мігрували народи й утворювалися різноманітні держави: колишня Київська Русь, Українська козацька держава та сучасна Україна утворилися навколо басейну Дніпра. Корисна водна транспортна артерія, потужний інтразональний коридор з м’яким кліматом, захищена лісами та рельєфом від суворих степових умов місцевість, неймовірно багата на рибу та птицю – ці якості в минулому зробили річку винятково привабливим місцем для державотворення. Проте у 20 ст.тут було створено низку водосховищ, що завдало значних змін та вираженого негативного впливу на гідрологічну обстановку річки. Зараз, після підриву Каховської греблі, почався процес повернення Дніпровської заплави до природного стану. Зняття гребель з метою відновлення природних процесів у річкових екосистемах відповідає сучасним передовим практикам.
Великий Луг є важливим природним та історичним ландшафтом надзвичайної культурної цінності для українців
Сам факт існування на цій території Запорозької Січі (Української Козацької Держави) робить її місцем великого природного та історичного значення для України. І хоча саме ця частина Дніпра є колискою української державності та містить колосальну концентрацію історико-археологічної спадщини, ця територія практично не досліджена істориками та археологами.
Мешканці цієї території – 90 сіл і хуторів, де проживало 37 тисяч корінних жителів – були примусово переселені у 1950-х роках. До створення водосховища ця територія складалася переважно з природної заплави Дніпра. Дивлячись на місцевий рельєф, який добре видно зараз, коли водойма зникла, можна стверджувати, що ця територія була домом для найрізноманітнішого та найдинамічнішого ландшафту в Україні. Територія відіграла важливу роль для місцевого біорізноманіття, а тим більше для глобальних сезонних міграцій птахів. З 1920-х років наукові та державні установи прагнули створити тут заповідник.
Створення водосховища створило екологічні та соціальні проблеми.
Розробляючи плани українських гідроелектростанцій і водосховищ, радянська влада не включала вартість втраченої землі до кошторисної вартості будівництва. Каховське водосховище вкрило значні площі родючих ґрунтів, знищивши як сільськогосподарські угіддя, так і ліси, луки, болота, старі ліси, де знаходились багато рідкісних видів рослин і тварин. Було затоплено та виведено із сільськогосподарського обігу понад 100 тис. га родючих земель, ще більші площі підтоплено (як саме водосховище, так і створені там зрошувальні системи).
Із зони водосховища було примусово виселено понад 15 тис. колгоспників, робітників і службовців, переселено понад 3 тис. будівель, які перебували на державному балансі, що зруйнувало економічні та соціальні зв’язки, які складалися століттями в густонаселеному регіоні. Умови переселення були дискримінаційними та економічно невигідними для населення. Людям довелося перевозити власні будинки та допоміжні будівлі, а також будувати з руїн нові. Водночас довелося перевозити і відбудовувати колгоспні будівлі. До тих, хто не встиг вчасно відселитися, вживалися надзвичайні заходи, зокрема примусове переселення та руйнування житла.
У перші роки після заповнення водосховища почали руйнуватися будинки в прилеглих населених пунктах, а сотні гектарів землі вздовж берега внаслідок ерозії «сповзли» у воду. У ряді сіл, розташованих за 300-500 м від берега, в землі утворилися тріщини довжиною 1,5-2,5 км. Відтак у 1958 році Рада Міністрів УРСР оголосила смугу крутого берега завширшки 100 м небезпечною та забороненою для доступу. Щорічно 1-7,5 метрів уздовж берега змиваються у водойму, розширюючи її поверхню та зменшуючи глибину.
Відтоді в околицях «Каховського моря» було втрачено приблизно 10 тисяч гектарів землі. Розмивання берегів швидко замулило прибережну зону на 200-500 м і унеможливило відкачування води з околиць самого водосховища. Нарешті були затоплені кладовища та скотомогильники. Переселення переміщеного населення на більш підвищені території, часто без води, у поєднанні з неймовірно повільним будівництвом нових водопроводів означало, що воду потрібно було доставити до більшості нових сіл. Це призвело од суттєвого зниження якості життя та добробуту переселенців, та призвело до прискореної міграції населення регіону, насамперед молоді, до міст.
Помилки та прорахунки проектувальників водосховища призвели до того, що подекуди в Кам’яно-Дніпровському районі Запорізької області рівень води піднявся на 2-3 метри, в результаті чого були зруйновані колодязі, затоплені підвали, заболочена земля, а також просіли будинки. Навіть за 20 км від водосховища ґрунтові води піднялися на 60-80 см, загрожуючи садам і виноградникам і заболочуючи луки. Тільки в 1957 році було затоплено 6730 га садів і 6700 господарств. Затоплення регіону тривало до 2023 року. В результаті підвищилося засолення ґрунтів і кілька великих садових ділянок стали непридатними, серед них чудовий сад площею 660 га в селі Водяне.
Обіцянки прихильників водосховища зводилися до очевидного підняття показників для всіх галузей економіки. Незважаючи на цей оптимізм, не всі ті обіцянки покращення життя справдилися. Плани підвищення врожайності озимих культур, бавовнику та ін., а також плани вирощування мілководних культур (рису, овочів та ін.) не вдалися. Те саме стосується планів розведення безпрецедентно великих обсягів осетрових та інших цінних промислових видів риб, які замість цього взагалі зникли з водойми та були швидко замінені малоцінними інтродукованими видами риб. У 1956 році, перед початком заповнення водосховища, вилов риби склав 90 тис. тонн . У 1966 році річний вилов риби в Херсонській області становив лише 1300 тонн. Популяції місцевих видів риб скоротилися через забруднення, замулення, втрату реофільних умов і місць нересту, а також неможливість плисти вгору за течією для нересту. Крім того, цвітіння водоростей і недостатня оксигенація призвели до зникнення або зменшення кількості риб, чутливих до вмісту кисню у воді, і збільшення популяцій малоцінних видів, які можуть переносити солонувату воду та витримувати високу каламутність .
Проблемою також було забруднення води та донних відкладень Каховського водосховища. Акумульована річкова вода і весь каскад водосховищ вище за течією визначають хімічний склад вод Каховського водосховища. Існуючі водоочисні споруди басейну Дніпра не здатні достатньою мірою очищати стічні води. Основними джерелами забруднення поверхневих вод є перевантажені очисні споруди та дренажні мережі, які знаходяться в незадовільному технічному стані. Понад 90% забруднених стічних вод у басейні Дніпра надходять із міських каналізаційних каналів у Дніпропетровській області та з промислових підприємств величезного гірничо-металургійного комплексу Дніпра, Кам’янського, Кривого Рогу, Нікополя та західного Донбасу. Середньорічний вміст шкідливих речовин у Каховському водосховищі досягав небезпечних значень: 1-2 ГДК фенолів, 6-11 ГДК сполук міді, 7-12 ГДК цинку та 3-10 ГДК марганцю.
З самого початку, коли українців примусово переселяли у 1954 році, люди ставилися негативно до проекту. Проте будівництво тривало, і до 1950-х років цензура суворо заборонила будь-які згадки про проблемні водойми в газетах. Багато редакторів і журналістів потрапили до радянських таборів за репортажі про негативні наслідки будівництва ГЕС. Зовсім недавно вчені-екологи з Нікополя та Запоріжжя, фахівці з Дніпровського національного університету та інші намагалися знизити рівень води у водосховищах .
Опір був би набагато більшим, але після репресій 30-х років активісти національно-визвольного руху, професійні історики, біологи та краєзнавці, здатні боротися з будівництвом каскаду ГЕС, були або розстріляні, або виселені, або опинилися у вкрай скрутному становищі і під постійними перевірками, коли за невірний крок негайно карали.
Будівництво дніпровських водосховищ, і зокрема досить мілкого Каховського – другого за площею та найбільшого за об’ємом – створило значну кількість екологічних проблем, як для людей, так і для природи.
Будівництво, а потім і наповнення водосховища майже унеможливило спілкування мешканців лівого та правого берегів. Села, які раніше були розділені заплавою і відносно вузькою річкою, були відрізані одне від одного значно ширшою і глибшою водною перешкодою. Мешканцям сусідніх сіл, які раніше активно спілкувалися між собою, створювали сім’ї, брали участь у спільному господарстві, тепер доводилося долати сотні кілометрів сухопутним шляхом через Каховку чи Запоріжжя. Їхні зв’язки були повністю втрачені, і багато сімей розпалися.
Створення водосховищ також сильно вплинуло на річковий транспорт. Кораблі були змушені днями, а інколи й тижнями чекати проходу через шлюзи ГЕС. Таке величезне прісноводне водосховище, як Каховське, в штормову погоду також є вкрай небезпечним для всіх видів плавзасобів. Зважаючи на ці умови, не дивно, що річковий транспорт скоротився.
Згідно з оприлюдненими даними, після будівництва каскаду з шести водосховищ на Дніпрі перевезення вантажів водним транспортом впали з 30,8 тис. тонн у 1980 році до 3 тис. тонн у 2009 році – більш ніж у десять разів. За цей же період кількість річкових пасажирів зменшилася з 25 тис. до 1,5 тис. осіб. Причини такого стрімкого зниження можуть бути різними, але сам факт спростовує аргументи щодо будь-якої ключової ролі греблі та водосховища в судноплавстві по річці Дніпро.
Чи виправданим був би проект масштабу Каховського водосховища у 2023 році?
Незважаючи на значні наслідки руйнування Каховської ГЕС для суспільства, слід визнати, що економічне значення Каховського водосховища у 2023 році для держави не було значним. Зрештою штучно завезену рибу виловлювали, а ГЕС виробляла незначну кількість електроенергії.
Інші аргументи сьогоднішніх прихильників відновлення водосховища пов’язані з використанням вільного Дніпра. Воду для пиття та поливу подавали насосами; транспортування води більш зручним є без шлюзів і високих хвиль, які виникають від тривалого перекидання вітру по поверхні водойми. Деякі автори припускають, що водосховище мало сприятливий кліматичний вплив на навколишні населені пункти, але ці теорії вельми сумнівні: хоча жителі поселень на березі водосховища дійсно відчули поліпшення мікроклімату за рахунок додаткового вмісту вологи в повітрі, держава втрачає 1,3 км3 води на рік через випаровування.
Загалом вплив будівництва Каховського водосховища на зміну клімату та природних особливостей регіону вивчено недостатньо, а даних бракує. Можливість проведення комплексного моніторингу та багатоаспектних оцінок з’явилася лише нещодавно. У будь-якому випадку зміни мікроклімату на значно більших територіях зумовлені впливом зрошувальних систем і можуть не вимагати відновлення водойми.
З іншого боку, довгострокові тенденції погіршення якості води та застійних процесів у водосховищі дисонують з екосистемними послугами і їх не можна ігнорувати. При загибелі і розкладанні синьо-зелених водоростей утворюється значна кількість отруйних хімічних сполук: масляної кислоти, ацетону, етилового і бутилового спирту, аміаку, органічного азоту, сполук фосфору та ін. Вони не тільки неприємно пахнуть, але через них задихається та вмирає риба, призводять до захворювань домашніх тварин, які споживають воду, ускладнюють роботу каналів (при засміченні фільтрів) тощо. Крім того, токсичні продукти ціанобактерій (гепатотоксини, нейротоксини та дерматотоксини) можуть бути небезпечними і для людини. Їхнє активне розмноження у водоймах часто пов’язують з розвитком кишкових захворювань, алергічних дерматитів, захворювань печінки і навіть підвищеним ризиком онкологічних захворювань. Поглиблює проблему потрапляння ціанотоксинів до водопровідних мереж – стандартизованих методів їх виявлення в Україні немає. Отже, ціанотоксини неможливо перевірити або нейтралізувати під час процесу очищення води.
У той час як вироблення кисню фітопланктоном під час цвітіння водоростей є корисним, інвазійні види рослин також беруть участь у цьому циклі. Головна проблема полягає в тому, що замість природних територій з місцевою біотою та добре розвиненими механізмами саморегуляції, штучні водойми створили нестабільні, антропогенно-трансформовані екосистеми.
Сьогодні жодна країна ЄС не профінансує та не здійснить будівництво нової ГЕС та водосховища такого масштабу, як Каховська гребля та водосховище. Вартість такого проекту виглядає абсолютно безглуздою порівняно з тими потребами, які можна задовольнити виключно за рахунок водосховища. Більшість країн ЄС займаються спорожненням набагато менших водойм через їх екологічну непрактичність і не будують нові великі водойми.
Зрештою, власне час виступає проти відновлення водосховища і всієї гідроенергетичної системи. Наразі немає ані конкретних проектів, ані коштів для їх реалізації, ані навіть засобів для проведення таких робіт. З іншого боку, економічна інфраструктура, яка критично залежить від функціонування водосховища, є недостатньо безпечною, щоб просто чекати на відновлення. Проблема забезпечення водою населених пунктів і сільськогосподарських угідь, які залежать від зрошення, вже активно вирішується альтернативними методами. Сільгоспвиробники змушені міняти культури на посухостійкі, а процес адаптації до нових реалій відбувається самостійно і всупереч поки що неоднозначним перспективам відновлення водойми.
Більшість земель, які постраждали від спустошення водосховища, наразі є непридатними для сільськогосподарського використання через забруднення, мінні поля та тимчасову російську окупацію. Отже, відновлення природної рослинності на цих територіях можна вважати заходом з відновлення екосистеми. Згідно зі статтею 172 Земельного кодексу України та статтею 51 Закону України «Про охорону земель» до територій, що підлягають тимчасовому вилученню, належать «деградовані землі, малопродуктивні землі без степового, лучного або лісового покриву, господарське використання яких є екологічно небезпечним, економічно неефективні, а також промислово забруднені земельні ділянки, на яких неможливо виробляти екологічно безпечну продукцію, а перебування людей на цих ділянках становить загрозу для здоров’я населення; території земель, забруднені хімічними речовинами внаслідок надзвичайних ситуацій та/або збройної агресії і бойових дій під час воєнного стану».
Атака російських терористів на Каховській ГЕС спричинила безпрецедентні екологічні втрати та створила нові екологічні виклики
Багато проблем, пов’язаних зі створенням та існуванням водосховища, зникли, коли воно спорожніло. Проте теракт на Каховській ГЕС спричинив жахливі короткострокові наслідки та створив багато нових проблем, яких раніше не було. Було знищено більшу частину рибної популяції та гідробіонтів водойми (більшість змито до Чорного моря і загинуло); бентосна фауна та водна рослинність висохли та загинули (їх гниття створило ризики для здоров’я населення); загинули цілі колонії птахів і зникли цілі екосистеми прибережної водної рослинності. Осушені ландшафти також вплинули на заповідні території Національних природних парків «Великий Луг» і «Кам’янська Січ».
Стрімкий відтік води знищив фауну затопленої території, від великих ссавців до дрібних комах і навіть риб, знесених течією до Чорного моря. В результаті національний природний парк “Нижньодніпровський” і кілька заказників втратили свою природну цінність. Було затоплено ще більше природоохоронних територій, а декілька ендемічних видів рослин і тварин зараз перебувають під загрозою зникнення через підвищення рівня ґрунтових вод.
В Україні внаслідок затоплення ймовірно знищено щонайменше два види комах (європейська мураха Liometopum microcephalum і кінбурнська мураха Tapinoma kinburni ) та один вид риб (лиманний окунь Sander marinus) .
Майже всі затоплені землі під греблею та осушені ділянки водосховища віднесені до природоохоронних територій міжнародного значення.
Прісна вода, забруднена мулом з дна водойми, уламками будівель та інфраструктури, рослинністю та трупами тварин, була змита далеко в Чорне море, досягнувши берегів Туреччини, Болгарії та Румунії через кілька днів. Ця повінь призвела до колосального опріснення найбільш біологічно різноманітної прибережної смуги моря, а також до її забруднення. Що, в свою чергу, призвело до знищення морських організмів.
Руйнування греблі створило цілу низку небувалих наслідків і нових проблем для людей. Водопостачання міст та зрошення з водозаборів, які відкачували воду з водосховища, на цей час припинено. Каховська ГЕС і міст через неї припинили своє існування, а річкове судноплавство тимчасово (до повного демонтажу греблі) стало неможливим. Крім того, під загрозою опинилася стабільна робота Запорізької атомної електростанції.
Великий Луг можна відновити як природну зону
Незважаючи на те, що оголення дна водосховища дуже помітне, поспішно назване у ЗМІ «опустелюванням», є короткостроковим негативним впливом. По-перше, водосховище було джерелом випаровування, а отже втрати води в регіоні. По-друге, майже безжиттєва мілина, що тягнеться нескінченно, не є природною екосистемою і 70 років залишалася штучною спорудою. Безсумнівно, «пустельний» ландшафт тут найближчим часом заросте природною рослинністю і стане найбільшою ділянкою природної дикої природи в степовій зоні України.
Наша експедиція до Оскільського водосховища в Харківській області (також осушеного через пошкодження греблі під час російського вторгнення на початку 2022 року) показала, що привабливі для птахів природні екосистеми відновилися вже в перший рік. Дослідження, проведені на окремих ділянках колишнього Каховського водосховища, показали, що буквально через місяць після спуску води рослинність на деяких ділянках вже почала відновлюватися. Крім того, дослідження, проведені в районі НПП «Кам’янська Січ», показали, що проростки аборигенних видів (серед них найпоширенішою є верба біла Salix alba ) значно переважають чужорідні види рослин на сухому дні водойми.
Прогнози щодо пилових бур також виявилися необґрунтованими: найспекотніша частина літа вже минула, але пилової бурі, викликаної здуванням мулу з дна водойми, не було. Зі збільшенням кількості опадів восени та вкриттям дна басейну рослинністю ймовірність пилових бур значно зменшиться.
У цьому контексті не можна недооцінювати інтенсивність процесу спонтанного відновлення та здатність рослинних систем до самовідновлення. Заклики висаджувати дикоростучі та інші рослини є абсолютно поспішними, необґрунтованими та нереалістичними. Очікувана вітрова ерозія вирішується самою природою, коли оголені ділянки ґрунту активно проростають рослинністю та закріплюють ґрунт на місці, що ставить під сумнів будь-який план «посіву». Питання, що сіяти і де отримати необхідну кількість посівного матеріалу для відповідних дикорослих видів рослин? Їх немає в необхідній кількості, і на практиці доводиться використовувати сіно з насіннєвою фракцією, враховуючи складність його сепарації. Нарешті, усі класичні агростепові методи передбачають передпосівну підготовку ґрунту, використання спеціальної агротехніки та поетапний догляд за насінням, що є неможливим через бойові дії, які тривають у регіоні. Таким чином, запропоновані та повністю роз’яснені заходи протидії вітровій ерозії будуть неактуальними до моменту їх реалізації.
Змоделювати відновлення рослинного покриву дуже складно. За аналогією можна сказати, що на дні водойми сформується комплекс водно-прибережної, водно-болотної, лучної та лісової рослинності. Основною проблемою для відновлення природного рослинного покриву буде недостатня забезпеченість насінням. Найменше це вплине на водну та болотну рослинність: насіння водних рослин плаває, а коридорами розсіювання можуть служити річки та великі озера. Насіння для рослин, які складають основу лучних і лісових угруповань, буде критичним; насіння може переноситися вітром, але частіше поширюється тваринами, а це функція, яка залежить від непошкоджених взаємопов’язаних екосистем. Найбільш успішно заселятимуть дно Каховського водосховища рослини, насіння яких поширюється вітром, наприклад, вищезгадана верба біла. У випадку з вербою важлива і сезонність. Незадовго до того, як підірвали греблю, плоди верби дозріли, розсіяли насіння за допомогою пуху, який плавав на поверхні води, і зараз ми бачимо численні паростки. Подібним чином поводиться і в’яз. У багатьох інших рослин насіння дозріває пізніше і потрапляє на новоутворену землю. Лучна та лісова рослинність поступово просуватиметься від периферії до центру колишнього водосховища.
Синантропні види відіграватимуть ключову роль на перших етапах відростання рослинності в посушливих районах, у тому числі значна частка інвазійних видів. Вони мають широкий арсенал методів розповсюдження насіння і можуть давати величезну його кількість. В результаті дно Каховського водосховища буде чимось нагадувати рясну рослинність на сміттєвих полігонах та звалищах.
Іншим фактором, який не піддається аналогії, є стан субстрату. Досить потужні донні відкладення утворювалися протягом багатьох років і значною мірою нівелювали родючість ґрунту, тоді як природні заплави значно різняться на підвищеннях і в пониззях. Цей ефект також сприятиме інтенсивному розвитку видів рослин, характерних для таких багатих субстратів. Водночас для птахів територія зі складною мозаїкою озер, мілководдя, луків, лісів і навіть піщаних дюн буде незрівнянно більш цінною за мляве мілководдя. Відновлені екосистеми заплави забезпечують середовище існування для багатьох видів, важливих для гніздування, харчування та відпочинку під час міграції. Зважаючи на те, що відновлений Великий Луг – «великий луг» – матиме площу, значно більшу за будь-яку ділянку природи, яка збереглася донині в степовій зоні України, можна припустити, що він стане найважливішою природною територією для всього півдня країни.
У перші роки важливим фактором впливу буде характер підтоплення: наскільки будуть підніматись весняні води, як довго вони застоюватимуться на низинних ділянках тощо. Під час весняної повені формування річища Дніпра та його заплави буде особливо інтенсивним, старі озера будуть затоплені і утворяться нові западини.
Ми оптимістично дивимося на відновлення природної рослинності та прогнозуємо відносно швидке відновлення водної, прибережної та водно-болотної рослинності. На суші певний час переважатимуть рослини, характерні для інвазійних бур’янів, але через 5-10 років з’являться ділянки з переважно деревним покривом і сформуються перші ліси з верби, вільхи, в’яза, клена ясенелистого. Значні площі займатимуть зарості чагарників аморфи кущової (Amorpha fruticosa) та верби білої (Salix alba ). Перед утворенням більш-менш природних і стійких лісових екосистем можна передбачити два-три покоління піонерних видів дерев. Відновлення лучної рослинності важко передбачити, бо це залежатиме від режиму землекористування. Залишені людиною, це будуть незначні ділянки лугу, оточені заростями очерету, лісами та чагарниками.
![](https://uwecworkgroup.info/wp-content/uploads/2023/09/veliki_luhi_2.jpg)
![](https://uwecworkgroup.info/wp-content/uploads/2023/09/veliki_luhi_3.jpg)
Відновлення Великого Лугу – в інтересах довкілля
У далекому минулому на місці Каховського водосховища виростав найбільший у степовій зоні України природний ліс (свою назву Великий Луг отримав тому, що українською мовою, на відміну від слова луки, що означає лучно-трав’яні екосистеми в долинах річок – слово луг дослівно означало заплавний ліс). Це може бути неймовірно вигідним для реалізації планів українського уряду щодо збільшення лісистості та здатності виконувати ці завдання природним шляхом, не завдаючи шкоди іншим екосистемам. Частина території природно заросте луками. Однак слід визнати, що в центрі уваги – відновлення екосистем: відновлення, подібне до втрачених природних систем і навіть дуже близьке до них. Ці рідні екосистеми були тонко налаштовані та сформовані в результаті багатовікової взаємодії ряду природних і антропогенних факторів, які перебували в унікальному балансі.
Відновлення напівприродних екосистем на такій величезній території має багато позитивних наслідків:
- Різноманітність природних екосистем значно зросте: замість майже ідентичних біотопів штучних водойм, які займали понад 90% цієї площі, з’являться десятки інших біотопів, зокрема, болотних, лучних, степових, чагарникових, лісових, галофітних;
- Поглинання парникових газів суттєво збільшиться через швидке зростання деревних рослин (Україна взяла на себе зобов’язання щодо декарбонізації);
- Значно збільшиться поглинання вуглекислого газу (актуально з огляду на зобов’язання України щодо декарбонізації);
- Популяції багатьох рідкісних видів, занесених до охоронних списків через загрозу зникнення, збільшаться, значно зменшаться при цьому загрози для виживання. Зокрема, вдасться запобігти майже неминучому зникненню деяких локальних ендеміків, таких як волошки Centaurea appendicata і Centaurea konkae ;
- Збільшаться площі пасовищ і сіножатей;
- Зростуть наявні запаси цінних диких рослин і тварин – лікарських, одомашнених, мисливських тощо.
- Відновиться нерест риби, що значно збагатить рибну популяцію Нижнього Дніпра та виключить витрати на утримання кількох рибних господарств (які раніше забезпечували штучне відновлення рибних ресурсів);
- Випаровування прісної води зменшиться через зменшення площі поверхні води;
- Поліпшиться якість води та стан водних екосистем;
- Значно збільшиться різноманітність типів водойм.
Переваги осушення Каховського водосховища для людей
Аналізуючи ситуацію в її нинішньому стані, осушення водосховища може мати відчутну користь для населення. Наприклад, водний транспорт тепер зможе рухатися в будь-яку пору року і не буде стояти в чергах біля річкових шлюзів; Будуть побудовані мости та пороми, а час переправи скоротиться в десятки разів, що сприятиме перетворенню економічно депресивного регіону на логістичний центр, який більше не буде ізольований від центральних магістралей і буде найзручнішим у регіоні для транспортної логістики. Також з’являться нові можливості для розвитку сонячної енергії в нещодавно осушених районах. З винятково економічного контексту, існує значний сільськогосподарський потенціал – цілих 200 000 гектарів (або принаймні деяка їх частина) землі. І, звичайно, закінчення війни відкриє безпрецедентні можливості для відпочинку та розвитку туризму.
Вигода від осушення водосховища для України як держави та Європи в цілому
Територія стане платформою для досліджень з відновлення природних екосистем, а також реінтродукції рідкісних видів тварин і рослин. Також буде цінним створити тут охоронну територію, щоб запобігти вирощуванню нових культур або відновленню водосховища, оскільки обидва вони вже знищили багато унікальних екосистем.
Що чекає на Великий Луг?
Є кілька варіантів. Як мінімум: 1) не відновлювати водосховище, 2) відновлювати його або 3) будувати щось зовсім інше. Очевидно, що з економічної точки зору ці варіанти будуть пріоритетними в такому порядку, і, незважаючи на заперечення окремих осіб, найдешевшим варіантом буде не відновлювати греблю. Навіть Національний банк України (НБУ) вже оголосив, що лише у 2023 році наслідки руйнування ГЕС призведуть до зниження зростання реального ВВП на 0,2%, зростання споживчої інфляції на 0,3%, а також збільшення торговельного дефіциту на 0,4 млрд дол. Водночас, за підрахунками НБУ, вартість відновлення гідроенергетичної інфраструктури та її гідромеліоративних систем обійдеться приблизно в 1,5 млрд дол. Грубо кажучи, збитки для економіки від руйнування Каховської ГЕС значно менші, ніж кошти, необхідні для відновлення цього застарілого комплексу.
Не дивно, що керівництво «Укргідроенерго» наполягає на тому, що єдиний вихід на майбутнє – будівництво нової греблі та перенаповнення водосховища. Хоча енергетики часто висловлюють сумніви, що хтось візьметься за відновлення греблі, все ж цей варіант є найбільш часто пропонованим з усіх можливих сценаріїв.
Відновлення водойми воскресить старі проблеми і породить нові
Сценарій Укргідроенерго не враховує вплив на довкілля. Будівництво нової ГЕС спричинить всі негативні екологічні наслідки, які принесло створення водосховища в 1950-х роках, і відновить всі хронічні проблеми, викликані існуванням водосховища. Порушення донних відкладень більше не дозволить використовувати його для розведення риби. Природа не буде чекати рішень влади і вже активно відновлює екосистеми на осушених землях. До можливого будівництва нової греблі вся територія колишнього Великого Лугу знову стане зеленою і там будуть існувати мільйони живих організмів. Наповнення водойми буде порівнянним з тим самим екоцидом, у якому ми зараз справедливо звинувачуємо Росію. Дозволити собі легковажно знищувати екосистеми в той час, коли таке знищення є одним із доказів військових злочинів Росії, є щонайменше непослідовним.
Крім того, відновлення водосховища було б значно дорожчим, ніж початкове будівництво, зокрема через неможливість відтворити проект 1950-х років. У разі відновлення нове водосховище (а ми сподіваємося, що цього не станеться) повинно бути обладнане рибним трапом для роботи через висоту між Дніпром і поверхнею водосховища в понад 16 м, вимагало б логістичних рішень для перехресного сполучення (поромна переправа, авіація), вирішення питань безпеки населення в зоні потенційного затоплення розгалуженою системою менших гребель, забезпечення масштабної реконструкції зношеної розподільної мережі зрошувальних каналів тощо. Еквівалент колишнього комплексу ГЕС, зрошувальних систем і безпечного водосховища є набагато більшим і дорожчим викликом, ніж це було 70 років тому.
Проте доцільність такого варіанту варто поставити під сумнів ще на етапі оцінки енергетичних потреб. За даними Інституту проблем природокористування та екології НАН України, весь каскад гідроелектростанцій на Дніпрі виробляє 9 млрд кВт – це лише 5–7% від загального виробництва електроенергії в Україні.
Чи можливо забезпечити потреби України без відновлення Каховської ГЕС?
Аналізуючи, чи можливо задовольнити потреби України без відновлення водосховища, необхідно розуміти, що більшість цих потреб стане актуальною лише після деокупації українських територій та розмінування; останній процес може зайняти десятиліття.
Найлегше оцінити ситуацію з водним транспортом і логістикою. Для річкового транспорту буде достатньо періодичного днопоглиблення судноплавного русла, і в цілому ситуація може бути навіть кращою, ніж за часів існування водосховища. Складні умови проходження через водосховище, великі черги на судноплавних шлюзах і повна неможливість зимової навігації ускладнювали ситуацію. Крім того, великі вітрові хвилі на широкому просторі водосховища під час штормів значно ускладнювали судноплавство.
Замість колишньої поромної переправи, альтернативою якій був об’їзд усього водосховища (понад 200 км в одну сторону), тепер можна буде побудувати кілька сучасних зручних мостів, логістична практичність яких також сприятиме реконструкції доріг по всій області.
У перші місяці після катастрофи найбільше занепокоєння викликало постачання питної води та зрошення. Відновлення питного водопостачання таких міст, як Кривий Ріг і Нікополь, було актуальним у перші дні після руйнування греблі, а ремонт насосних станцій буде завершено найближчим часом. Якщо в найближчі місяці водопостачання буде відновлено, то реконструкція водосховища абсолютно не потребуватиметься. Подібна ситуація зі зрошенням, для якого воду також закачували в канали з водосховища. У разі потреби на лівому березі колишнього водосховища після деокупації можуть бути відбудовані насосні станції для відновлення водопостачання каналу. Традиційні ресурсомісткі методи зрошення з використанням спринклерів можна замінити сучасними та економічними технологіями крапельного зрошення – власне, іригаційне землеробство в регіоні взагалі потребує модернізації.
Найскладнішою, на нашу думку, є проблема зрошення. Існуючі канали та зрошувальні системи потребують великих обсягів води. Необхідну для поливу кількість води слід розраховувати, використовуючи найбільш економічні варіанти зрошувального землеробства. Однак ми повинні розглянути всі можливі альтернативи для вирішення цієї проблеми, в тому числі розглянути варіанти зрошення, які не вимагають реконструкції водосховища.
При застосуванні сучасних технологій зрошення на тих же площах буде потрібно значно менше води, а природного стоку Дніпра буде достатньо для заповнення водопроводів.
Щодо занепокоєння про роботу Запорізької АЕС, то її довгострокове функціонування залежить не від наявності водосховища, а від власного ставка-охолоджувача, який поки що залишається недоторканим. Також можливе забезпечення його водою, яка закачується з русла Дніпра, яке зараз безпосередньо примикає до ставка-охолоджувача.
Залишається лише одне питання – як замінити електроенергію, яку раніше виробляла ГЕС. Каховська ГЕС виробляла 1,4 млрд кВт/год на рік, що значно менше ніж 1% виробництва електроенергії в Україні, і роль цієї ГЕС в енергетичному секторі вкрай мала.
Ще одна ключова функція за словами Укргідроенерго – це можливість збалансувати енергосистему під час пікового попиту. Якщо це добре відома особливість каскадних водосховищ, то з Каховським водосховищем все не так. Його не слід було активно використовувати для регулювання піків, оскільки під ним немає водосховища, а це означає, що різкі падіння викидів зі станції мали б серйозні згубні наслідки для екосистеми та населення, включаючи потужну ерозію. У сучасному світі альтернативами енергетичної промисловості є: а) «розумні мережі», які перенаправляють енергію, вироблену системою, у часи пік, б) батареї, в) енергія, яка є швидкодоступною, наприклад газ (а в майбутньому навіть сонячна), г) регулювання споживання для згладжування «піків» (наприклад, шляхом диференціації цін на електроенергію за часом доби).
Питання стрибків енергії не є актуальним для Каховської ГЕС, скоріше занепокоєння викликає втрата маневреності ДніпроГЕС вище за течією. Тут є три рішення: а) знайти безпечне місце для резервуара контррегулятора; б) передати цю функцію іншим частинам каскаду ГЕС, що залишився; або в) поєднання перших двох варіантів.
Сьогодні наша робота — не допустити поспішних рішень
Зараз не час сліпо запитувати «Як відновити водосховище?» Натомість ми маємо прагнути швидко та раціонально задовольняти існуючі потреби нашої держави та населення за допомогою сучасних технологій та рішень. Які переваги альтернативних сценаріїв?
Прийняття поспішних рішень без вивчення міжнародного досвіду, неупередженого розроблення кількох сценаріїв чи стратегічної екологічної оцінки може призвести лише до нових збитків і втрат. Рішення такого масштабу призводять до таких важливих наслідків, що прийняття їх під тиском лобістів без детального вивчення проблеми та участі всіх зацікавлених сторін буде неприпустимою помилкою.
Незважаючи на це, наша держава вже прийняла перше поспішне рішення. 18 липня Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про реалізацію експериментального проекту «Будівництво Каховської гідроелектростанції на р. Дніпро». Реконструкція після руйнування Каховської ГЕС та забезпечення стабільної роботи Дніпровської ГЕС на період реконструкції». Це рішення, прийняте без відповідних екологічних експертиз, оцінок і необхідних детальних економічних розрахунків, вже викликав обурення серед експертів та громадських організацій. При цьому лобісти відновлення Каховського водосховища представляють його як єдиний варіант і єдино можливе вирішення низки проблем: зрошення, логістики, енергетики тощо. Це абсолютно не відповідає дійсності, а певні аргументи відверто маніпулюють громадською думкою. Хочеться сподіватися, що несподіване оновлення Великого Лугу, пам’ять про який десятиліттями намагалися стерти радянські ідеологи, може стати символом повоєнного відновлення України. Унікальний досвід руйнування Каховської греблі має потенціал бути закарбованим в історії російсько-української війни як приклад того, як Україна «відбудовувала краще». Відновлення Великого Лугу стане найбільшим екологічним проектом, який коли-небудь реалізовувався в Європі. Зважаючи на масштаби цього починання, цілком реально перетворити його на загальноєвропейський. Європейські екологи, вчені та уряди будуть зацікавлені приєднатися до найбільшого проекту відновлення природних екосистем на континенті. Широке міжнародне співробітництво сприятиме майбутньому успіху завдяки країнам Європейського Союзу, які можуть поділитися своїм багатим досвідом у проведенні подібної роботи; також відновлення Великого Лугу має потенціал стати вирішальним внеском України у виконання зобов’язань ЄС відновити 25 000 км річок до їх природного стану до 2030 року.
Comments on “Чому слід відродити Великий Луг?”